Староруська мова

Староруська мова (рос. старорусский язык, англ. Old Russian language) - розмовна і книжна мова жителів Старої Русі, Руського господарства зі столицею в Києві, яка існувала в безлічі різновидів і діалектів, а також у формі різновиду книжної і ділової, господарської словенської мови, який вживався на Старій Русі, породивши згодом сучасні руські мови, в т.ч. українську, господарську мову сучасного Українського господарства.

Хоча певні знання з математики побутували на теренах Старої Русі вже в ту далеку епоху, проте вони були доволі базові і спрощені. Про математичну науку і літературу у сучасному розумінні мабуть варто говорити радше починаючи з польської епохи, коли школи і установи Київської Академії використовували поряд з книжною словенською і розмовною руською також грецьку, латину, почасти також франківську (французьку), німецьку, єврейську, арабську та інші мови тогочасного освіченого світу.

В наступну, російську і далі радянську епохи основною математичної освіти, науки і літератури була книжна російська, прямий спадкоємець книжної словенської, але поряд все ширше починала використовуватись нова книжна українська вона ж малоросійська царської епохи, яка стала прямим спадкоємцем староруської і ділової, книжної (західно)руської мови литовської і польської епох, що знаменує початок нового, сучасного, порадянського етапу історії шкіл і установ Київської Академії і Українського господарства.